MTA-ELTE Elméleti Fizika Kutatócsoport
Eötvös Loránd Tudományegyetem
1518 Budapest, Pf. 32.
Tel./Fax: (36-1)372-2924
E-mail: leszabo@philosophy.elte.hu
_________________________________________

E. Szabó László
Tudományos főmunkatárs
2005. március 16.
Címzettek:
Az ELTE TTK Kari Tanácsának tagjai
Tárgy:
Nyílt levél az ELTE TTK Tudománytörténet és Tudományfilozófia Tanszékének tervezett megszüntetése ügyében

 Tisztelt Kari Tanács! 

 Mint ismeretes, a TTK működési költségét az oktatott órák alapján kiszámolt „bevétele” nem fedezi. A hiány felszámolására tett erőfeszítések jegyében, – várhatóan – a Kari Tanács elé fog kerülni egy javaslat, amely a TTK Tudománytörténet és Tudományfilozófia Tanszék megszüntetésére irányul. A tanszék vezetője, Dr. Kampis György, a Kari Tanács tagjaihoz is eljuttatott levelében részletesen kifejtette, hogy e lépés irracionális a Kar említett deficitjének felszámolása szempontjából, hiszen a tanszék évi 37 milliós bérköltségéhez képest az említett számolás alapján évi 70 millió ,,bevételt” termel az oktatott kreditek alapján, és további 12 millió tiszta nyereséget hoz évente a TTK-nak, a kutatási támogatásokból, valamint az elnyert kutatási pályázatok és egy angol nyelvű nemzetközi program bevételének megfelelő százalékaiból. A döntés financiális részével ezért nem kívánok foglalkozni. Mint a tanszéken nem státuszban lévő, de a tanszék oktatási és kutatási tevékenységében évek óta résztvevő ember, engedjék meg, hogy röviden kifejtsem véleményemet a tanszék esetleges megszüntetésének szakmai/akadémiai vonatkozásiról.
A tudományfilozófia (még pontosabban a fizika/matematika/biológia/... filozófiája) sajátos interdiszciplináris műfaj, melynek művelése elképzelhetetlen anélkül, hogy valaki egyszerre legyen jártas az adott tudományterület legérzékenyebb, sokszor az adott terület kutatói számára is neuralgikus kérdéseiben, és ugyanakkor rendelkezzen filozófiai felkészültséggel, sőt, hogy tisztában legyen a szóban forgó tudományterülettel összefüggő filozófiai problémák kontextusát alkotó kortárs analitikus, más néven elméleti filozófiai diskurzussal. Más szóval, nem lehetséges, hogy valaki a kvantummechanika indeterminisztikus jellegéről filozofáljon anélkül, hogy ismerje a kortárs filozófiai diskurzust a valószínűség interpretációiról, hogy az EPR-kísérletekben történő kauzalitássértésekről értekezzen, mondjuk anélkül, hogy ismerné David Lewis kontrafaktuális kauzalitásról szóló elméletét, vagy a sztochasztikus kauzalitásról szóló kortárs filozófiai irodalmat. Mint ahogyan elképzelhetetlen a matematika axióma-rendszereinek nem-standard modelljeivel kapcsolatos filozófiai okfejtés anélkül, hogy valaki olvasott volna Frege-t, Kripke-t, Putnam-t vagy Quine-t, és ismerné az analicitásról és aprioricitásról szóló modern filozófiai irodalmat. 
Nem kevésbé igaz ez a tudománytörténetre is. Ahogy Lakatos írta, a tudománytörténet a tudományfilozófia – s ezáltal, filozófia – nélkül vak. A tudomány története tudományfilozófiai vonatkozások nélkül, egyszerű anekdotázás, fotók és más relikviák érzelmesen bemutatott tablója, a tudomány fogalomrendszerének tényleges eszmetörténeti elemzése helyett.
Ha elfogadjuk azt az elvet, hogy egy adott diszciplínát egyetemünkön csak olyan tanítson, akit felkészültsége és egész szakmai/tudományos tevékenysége erre alkalmassá tesz, akkor a fentiekből következik, hogy tudománytörténetet és tudományfilozófiát csak olyan oktató taníthat, akinek tényleges felkészültsége, tényleges oktatói/tudományos tevékenysége eleget tesz ennek a kettős követelménynek. A Tudománytörténet és Tudományfilozófia Tanszék munkatársai ilyenek. Elég, ha a tanszék vezetőjét említem, aki biológiából kandidált, filozófiából szerzett akadémiai doktori fokozatot és etológiából habilitált. Ez jelzi felkészültségének azokat az elemeit, amelyek ahhoz szükségesek, hogy az evolúciós biológia vagy a kognitív pszichológia filozófiai problémáit kutassa és tanítsa. Ugyanez áll a tanszék munkájában résztvevő „külső munkatársakra” is. Szabad legyen, mint a tanszék munkájában külsősként tíz éve résztvevőt, saját magamat említeni. Az Elméleti Fizikai Kutatócsoportban vagyok állásban, részt veszek a fizika tanszék oktatómunkájában, de tanítok tudományfilozófiai jellegű tárgyakat is (alkalmasint a BTK filozófia szakosainak is), publikálok fizikai folyóiratokban is és filozófiai folyóiratokban is, fizikából vagyok kandidátus, de filozófiából habilitáltam. 
Félreértés ne essék, nem arról van szó, hogy a tudományfilozófia művelői valami különös képességű emberek, ... csupán arról van szó, hogy ez egy külön szakma!  Olyan, mint az öttusa. Nem tud az öttusázó ugyanolyan jól vívni, mint a vívó, és úgy úszni, mint az úszó, de sem egy kitűnő vívó, sem egy kitűnő úszó nem tudna részt venni az öttusaversenyen. 
Hogy folytassam ezt a hasonlatot, az öttusázóknak akár „vívókkal”, akár „úszókkal” való helyettesítése, az „öttusa” halálát jelentené. Márpedig a Természettudományi Karon szükség van tudománytörténetre és tudományfilozófiára! A kar hosszabb távú stratégiai érdeke, hogy a tőlünk tanári és más diplomával  kikerülő hallgatók előtt fel legyen vázolva egy a természettudományos ismeretekkel kompatibilis, átfogó világkép, s hogy világos választ tudjanak adni a posztmodern kornak az empirikus tudományokkal kapcsolatos kihívásaira.
Valószínűleg hasonló megfontolások vezették a Kar döntéshozóit, amikor 11 évvel ezelőtt úgy döntöttek, hogy a világ más nagy egyetemeihez hasonlóan az ELTE-n létrehoznak egy tudományfilozófia tanszéket. Tíz év egy új diszciplína meghonosításában rövid idő. A tanszék e rövid idő alatt is sikeresen teljesítette küldetését. Külföldön, hasonló tanszékeken szerzett tapasztalataink alapján sikerült – hosszú és aprólékos munkával – párbeszédet kezdeményeznünk filozófusok és természettudósok között. A tanszék hétfőnkénti tudományfilozófia szemináriumának ez az egyik célkitűzése. 1999-óta 189 előadás hangzott el, ebből 63 alkalommal az előadó a TTK különböző tanszékein dolgozó kutató volt. 52 külföldi előadót fogadtunk. A tanszék egészében is és tagjain keresztül is jó nemzetközi kapcsolatrendszerrel bír, tevékenységének figyelemre méltó nemzetközi reputációja alakult ki. Jól jelzi ezt a külföldön tanuló/kutató volt diákjaink kezdeményezésére létrejött aláírásgyűjtés: két nap leforgása alatt több száz, a tanszék megszüntetését helytelenítő aláírás érkezett, köztük nem csak neves tudományfilozófusokkal és tudománytörténészekkel, mint Adolf Grünbaum, Nuel Belnap, David Malament, George Gale, John Earman vagy Peter Galison, de a nemzetközi tudományos élet olyan köztiszteletben álló egyéniségével, mint a fizikus Sir Roger Penrose. A tanszék több nemzetközi projektben vett részt és vesz részt jelenleg is. Kiemelendő a tavaly indított, nemzetközi kooperációban működő angol nyelvű „Budapest Semester in Cognitive Science”. Hasonló, MA szintű „Philosphy of Physics” program bevezetését tervezzük az Utrechti Egyetem megfelelő tanszékével való együttműködés keretében. A tanszék pár hónapja dolgozta ki és nyújtotta be javaslatát egy tudománytörténet és tudományfilozófia BA minor programra. Évek óta, hol hivatalosan, hol csak informálisan foglalkozunk más tanszékekhez tartozó PhD diákokkal, fogadunk különböző ösztöndíjakkal hozzánk érkező külföldi PhD diákokat, akik néhány hónapot töltenek a tanszéken. A tanszék tevékenységéről bárki képet alkothat, ha megtekinti a tanszék web site-ját (http://hps.elte.hu). Egy szóval, a tanszék jó úton halad, hogy beteljesítse mindazt, amiért a ELTE 11 évvel ezelőtt létrehozta. 
Természetesen, a kényszerű gazdasági helyzetben különösen egyet kell értenünk minden olyan intézkedéssel, amely a Kar illetve az egyetem működésének költségeit csökkenti, megszünteti a felesleges kiadásokat. Helyes, ha az egyetem csökkenti az egyetemen belüli bürokráciát és hatékonyabbá átszervezi a jelenleg négy szintű egyetemi adminisztrációt, ha gondosan mérlegeli, melyek azok a lényegi tevékenységhez, tehát az oktatáshoz és a kutatáshoz nem kapcsolható tevékenységek, amelyek nélkülözhetőek, ha a diákoknak és az egyetemnek kölcsönösen előnyös formában kiadásokat takarít meg a kampuszon belüli munkalehetőségek megszervezésével, ha hatékony programokba kezd, mellyel vonzóbbá teszi pl. a TTK-n folytatott tanulmányokat az egyetemre jelentkező diákok körében, például azzal, hogy a gimnazista korú közönségnek használható egyetemi web site-ot hoz létre, ha az egyetem szorgalmazza, hogy tanárai szakértőként jelen legyenek a magyar intellektuális közéletben, az ismeretterjesztés különböző fórumain. Ha felismernénk, hogy a leghatékonyabb „reklámhordozók” a tőlünk kibocsájtott iskolai tanárok, s ennek szellemében mindent megtennénk, hogy az itt töltött évek alatt az iskolai munkában valóban használható tudással és készségekkel ruházzuk fel őket. Ha az egyetem komolyan szorgalmazná, hogy különböző angol nyelvű programok induljanak be, fizetős külföldi diákokkal. Nem utolsó sorban, helyes lenne, ha jól definiált és egységesen alkalmazott értékrend alapján emberről emberre mérlegelnénk az egyetemi oktatók szakmai tevékenységét, és ennek alapján döntenénk elbocsátásokról, szerződések meghosszabbításáról, vagy új kinevezésekről. 
Mindezeknek a szempontoknak azonban tökéletesen ellentmondani látszik, ha a tartalmi/szakmai szempontok mérlegelése nélkül, egy hirtelen döntéssel kiradírozunk egy fontos tudományágat oktató és kutató műhelyt az ELTE életéből. Különösen akkor, ha olyan diszciplínáról van szó, mint a tudománytörténet és a tudományfilozófia, miközben a most bevezetésre kerülő BA-MA rendszer lényeges eleme éppen az, hogy a BA iskolák a hallgatók szélesebb érdeklődését lefedő diszciplínákat tanítsanak, s egyetemünk különböző esetlegességek folytán, akadémia érvekkel nem alátámasztható módon, izolált karokra szétesett állapotban van.

 Üdvözlettel,
 E. Szabó László